Відлуння хресного ходу: без надії на Господа пройти цей шлях неможливо
Паломники йдуть вісім днів по бездоріжжю 275 км – а це 30-40 км на день. Маршрут 16 років тому проклав клірик Свято-Троїцького Браїлівського монастиря архімандрит Іоасаф (Ковецький), і всі ці роки він веде людей до святині через труднощі шляху, тілесні та духовні немочі.
І хоча після хресного ходу минуло вже кілька тижнів, відлуння пройденого і осягнутого живе в людях нарівні з реальністю повсякденності. Духовні плоди зріють неспішно, зате хрестохідці можуть розповісти, яким був цей шлях.
Але Господь і Матір Божа покривали наш хресний хід. У Браїлові, в Тернополі – зливи, а нас на п'ятий день дощик лише покропив, щоб пил поприбити. І після другого дня були холодні дні, що полегшило шлях. Ночі були дуже холодні. Але, як сказав мені один з учасників, він тільки у хресному ході й висипається. Вранці бадьорий встаєш.
Найголовніше – це духовний стан. Бо без надії на Господа не можна пройти цю дистанцію. Треба сподіватися не на свої слабкі сили, а на допомогу Божу.
Починаєш розуміти хресний хід зсередини
Віталій Харченко, 32 роки, менеджер, четвертий рік поспіль пройшов від Браїлова до Почаєва:
Тут відчуваєш Бога, наближаєшся до Нього. Бо вдома суєта, і не можеш цього так досягти, як у молитві хресної ходи. Всі інші враження у порівнянні з цим вже притупилися і здаються неважливими. Це в перший раз все так яскраво сприймаєш – все цікаве, незвичайне, захоплення сильне. А тепер йдеш, молишся і сподіваєшся, що прийдеш до Почаївської лаври на свято. І починаєш розуміти хресний хід зсередини – що це в першу чергу молитва. У перший раз йшов з якимось спортивним інтересом: пройти, дійти... Тепер вже по-іншому дивлюся: щоб пройти молитовно і духовно.
З молитвою набагато легше йти
– Це мій 11-й хресний хід з Браїлова у Почаїв, і можу сказати, що важче його не було. Мені здавалося, що на другий день я вже повинна була померти. Йшла і плакала. Але дійшла до кінця. Хресний хід – це боротьба: ворог свою справу робить.
І всім було важко йти – всім абсолютно. Люди сідали на край дороги, відпочивали. Але їм допомагали. Позаду йшли чоловіки та підстраховували, щоб ніхто не залишився в біді. А я намагаюся йти на початку ходи – мені треба чути молитви, акафісти. З молитвою набагато легше йти.
Був рік, коли я пішла в хресний хід з розірваними зв'язками, і йшов проливний дощ, але так важко не було, як цього разу. Мене проводжала подруга, пройшла з нами перші вісім кілометрів, так вона потім 19 годин пролежала вдома – не могла піднятися. А вона молодша за мене на шість років!
Зазвичай, коли ми виходимо в хресний хід, найважчий для мене перехід – від Браїлова до першого привалу. Йде такий напад ворога, такі думки важкі. А потім я розумію, що треба йти, і це тільки за рахунок молитви. За мірками нашими, людськими, це неможливо, але ми йдемо. Дух Святий, Господь і Матір Божа допомагають, зміцнюють нас. І дисципліна, яку о. Іоасаф тримає.
З нами йшов сліпий старець, 86 років – на очах у нього пов'язка, і його два хлопця під руки вели. Він вже втретє з нами йде. І у нього така сила духу – він всю дорогу так співає і так молиться, що ми за ним як на крилах летимо. Слава Богу, що ми дійшли. І як не було важко, я вже укладаю рюкзак – якщо Господь управить, піду в наступний хресний хід.
Коли людина розкриває всю сутність свою
– Хресні ходи вважаю невід'ємною частиною життя віруючої людини. Перший мій хід був у Калинівку до чудотворного хреста – це був короткий досвід, 20-кілометровий, і з Почаєва ходив – по-різному було. З Браїлова у Почаїв минулого року вперше пішов. А в цьому році лише два дні пройшов – були форс-мажори щодо будівництва храму, довелося повернутись. Знову долучився до хресного ходу вже за день до Почаївської лаври – на фінішній прямій. Адже найголовніше в будь-якій справі – це кінцівка, кульмінація. Коли ти вже бачиш на горизонті куполи Почаївської лаври – а ти вистраждав цей шлях, приклав сили, час. Коли чуєш дзвони, які дзвонять і тобі, – Лавра радіє, що й ти тут серед безлічі людей. Це відчуття несказанне.
Хто це пройшов – той зрозуміє. Для того щоб пережити цей момент, дійсно мало слів. Коли братія монастиря виходить з іконою – сама Матір Божа в образі Своєму Почаївському тебе зустрічає. Це такі почуття! Спогади на все життя.
Кожен долає цей шлях своїми трудами – комусь важче, комусь легше давалося. Кажуть, є 7 чудес світу, хтось каже, що 100, а святі отці завжди писали, що найбільше чудо – це коли людина змінюється в кращу сторону, коли щось їй відкривається. Коли грішник стає праведником або, принаймні, наближається до цього як може.
І хресний хід стає саме тим моментом, коли людина розкриває всю сутність свою. Бо поки в теплі, затишку, комфорті – це одне, а коли ти опиняєшся сам на сам із природою, стихіями – палючим сонцем, вітром, дощем, – незручностями в плані сну, їжі і всього іншого – це вже зовсім інше. Ти бачиш в собі роздратування, невдоволення, ремство – в інших умовах це могло ніколи не відкритися в тобі. І починаєш бачити свої недоліки, що й надалі допомагає дертися.
Згідно зі святими отцями, ми в усьому земному повинні бачити образи духовного. Йдеш по камінням, які тобі ноги вивертають, і думаєш: «Господи, хоч би тут походити по камінням, щоби на тому світі не спотикатись». Сонце пече нестерпно, а ти думаєш: «Господи, нехай тут жарко буде, тільки б на тому світі жарко не було». Так і шукаєш образи між цим світом земним і світом вічних цінностей та намагаєшся знайти в цьому підтримку. Це допомагає йти. Знаходиш у собі сили – у кожної людини є прихований ресурс, про який вона не знає. Він прихований і відкривається лише в таких екстремальних ситуаціях. Це один з моментів, чим цікавий хресний хід. Знаходиш у собі те, що в буденному житті не побачив би ніколи.
Пройшовши цей шлях, ми витратили не просто час і сили – ми отримали натомість те, що набагато важливіше витраченого. Цей еквівалент набагато цінніший.
Читайте матеріали СПЖ тепер і в Telegram.
Читайте також
Про стиглість душі Божої Матері
Свято Успіння Богородиці дуже земне. Воно сповнене запахом зрілих плодів, теплом уже майже осіннього сонця і, звичайно ж, благодаттю любові Цариці Небесної. Це Її День народження.
Темрява Преображення
Чи бачили ви коли-небудь мозаїку Преображення Господнього, зображену в апсиді монастиря на Синаї? Ні? Подивіться. Окрім мистецької цінності, там багато цікавого.