«Тому що приїхав Митрополит Онуфрій!»: як освячували храм у Вінниці
22 роки будівництва
Цей храм – другий за величиною і значенням у місті. Будували його з 1995 року, коли про віру в Бога та приналежність до Православної Церкви думали лише декотрі. Будівництво у ті роки безгрошів'я, обвалу духовних і моральних цінностей більшість населення сприймало як якусь примху – жити немає за що, а вони церкву будують!
Але скільки людей за ці 22 роки зміцнилися у вірі у споруджуваному храмі, для скількох мешканців Вінниці він став втіленим нагадуванням про вищі цінності, про вічне життя! І священики вийшли з його парафіян, і миряни самовіддані зросли. Тим більше що з часом при храмі почали діяти православна загальноосвітня школа та дитячий садочок.
А храм все будували та добудовували, розписували його стіни і склепіння, облаштовували додаткові приміщення. У навчально-виховній частині будівлі створений храм Святителя Миколая – його називають дитячим. І вийшов красивий храмовий комплекс, іменований Хрестовоздвиженським – за назвою церковної громади. Але за усіма працями та турботами сам Богоявленський храм не освячували. Як пояснили у Вінницькій єпархії, літургію в ньому служили на антимінсі.
А народ у храм все прибував...
І от рано вранці 29 серпня, в день свята Нерукотворного Спаса, Предстоятель Української Православної Церкви Блаженніший Митрополит Київський і всієї України Онуфрій прилетів у Вінницю.
А в Богоявленському храмі вже з 7:30 служили молебень, і сотні православних вінничан чекали приїзду свого Предстоятеля. Поки Митрополит Онуфрій йшов територією храмового комплексу, багатьом православним вдалося отримати його благословення. Його Блаженству, який звершував чин освячення Престолу в Богоявленському храмі, співслужили митрополити Вінницький і Барський Симеон, Могилів-Подільський і Шаргородський Агапіт, Чернівецький і Буковинський Мелетій, Ніжинський і Прилуцький Іриней, а також священнослужителі Вінницької єпархії та гості у священному сані. Були освячені в храмовому комплексі приміщення православної приватної школи та дитячого садка.
Але й з початком освячення народ у храм все прибував. Поспішали чоловіки різного віку, бабусі в хусточках та молоді жінки, що на ходу покривали голови. Як зазвичай на таких богослужіннях, людей у храмі – не проштовхнутися. Навіть руку для хресного знамення іноді важко підняти. І звичайно ж, і душно, і спекотно – літо все ж таки.
«Кожна людина має в собі образ Божий»
Та от зазвучало «Благословен Бог наш завжди, нині і повсякчас, і на віки віків» – на освяченому престолі Блаженніший Митрополит Онуфрій почав Божественну літургію. Здавалося, весь простір храму наповнився особливою щільністю світла, звуків, ледь відчутних вібрацій. У виходах архієреїв та священства було стільки достоїнства та величі віри, що люди завмирали з придихом. І обличчя віруючих стали прекрасні – просвітлені, зосереджені, тихі.
На псалмі «Благослови, душе моя, Господа» виникало відчуття, що молитви усіх присутніх у храмі зримо піднімаються вгору. Церковний хор співав прекрасно. Багато молільників співали тихенько разом із хором.
Під час Божественної літургії Предстоятель прочитав молитву за мир в Україні, а також заупокійну молитву за убієнних на сході воїнів та мирних жителів – у цей день в Україні згадували про загиблих в Іловайську військових.
Після Євангелія Митрополит Онуфрій звернувся з архіпастирським словом до віруючих мирян. Його Блаженство нагадав історію свята Нерукотворного Спаса і підкреслив, що образ Божий присутній в кожній людині:
–
Кожна людина має в собі образ Божий. І цей образ є також нерукотвореним – він створений Богом. Ікона Божественного Образа людини може бути чистою, прикрашеною драгоцінним камінням і золотом, а може бути обляпана брудом. Це залежить від того, як ми живемо. Якщо ми живемо по Заповідям Божим, то ми цей образ тримаємо чистим, прикрашаємо добродетелями своїми. А якщо ми живемо в гріхах і не хочемо каятися, цей образ стає забруднений. І звичайно, кожна людина, в якійсь мірі, більше чи менше, кидає бруд на свій образ Божий. Тому ми повинні каятися і просити у Бога прощення. І через покаяння, через спонукання себе творити волю Божу і добро, виконувати Закон Божий, цим ми очищуємо цей бруд, який є на нашій душі, і робимо цей образ красивим. І люди, в яких красивий і чистий образ Божий, являються живими проповідниками, які проповідують Бога своїм життям. І дай Боже, щоб ми всі були живими проповідниками, через свій образ, який ми маємо як образ Божий. І щоб ми прожили на землі в благословінні Божому, і молитвами Пресвятої Богородиці сподобилися в майбутньому віці спасіння і вічного життя во Христі Іісусі Господі нашому, Якому від нас «слава, слава, честь і поклоніння, нині і в безконечні віки". Амінь.
Під кінець проповіді Блаженнішого в храмі почали лунати гучні, страшні й дивні звуки, ніби хтось кричав дійсно нелюдським голосом. Через велике скупчення народу більшості складно було побачити, що це й хто це. Всі намагалися не звертати на них уваги, хоча багато хто розумів, що відбувається. Тривало це недовго – джерело звуку стало переміщатися до дверей храму і залишило його.
«Навчити людину тих правил гідності, які роблять людину людиною»
В кінці Божественної літургії Предстоятель УПЦ ще раз звернувся до присутніх і привітав усіх з освяченням храму та школи. Його Блаженство звернув увагу на правильне облаштування та гарний розпис храму, зазначивши, що все в ньому зроблено «як треба»:
– Це говорить про те, що владика Симеон і отець Миколай дбають, щоб Дім Божий був дійсно похожий на Небо. Тому що Церква є частиною Неба на землі. І в церкві все має нагадувати людині про вічність – про тлінність земного і нетлінність вічного. І цей храм якраз вдався – зайдеш до нього і забуваєш про всі свари, нескладності, про всі труднощі, які є в житті кожної людини, які вона переживає і з якими бореться. І згадуємо про вічне Небо – про ту вічну Батьківщину, яку Господь подарував людству
За заслуги перед Українською Православною Церквою Предстоятель удостоїв протоієрея Миколу Давидовського, настоятеля Богоявленського храму і засновника православної школи, нагородження орденом УПЦ святого великого князя Ярослава Мудрого:
– Хочу подякувати отцю Миколаю за ті труди, які він звершує на цьому місті. Це не тільки побудова храму, яка є одною із складових його подвигу. А ті діточки, яких я бачив, – виховані, вміють поводити себе із дорослими, священиками і один з одним. Це велика наука, щоб навчити людину тих правил гідності, які роблять людину людиною. Це такий кропіткий труд, який ніхто не бачить, який приносить плід не сьогодні, не завтра, а може, через декілька років, чи через декілька десятків років. Але обов'язково цей труд принесе свій плід. Нехай Господь зміцнює вас, отець Миколай, і весь клір, який трудиться в цьому комплексі, і благословляє ваші труди
– Багато задають запитання, чому так довго не освячувався храм, – сказав у подячному слові Блаженнішому о.Миколай Давидовський. – Було багато праць, і Господь відкладав цей час. Храм, який був мертвою будівлею, став Домом Живим, Домом Божим. Я вірю, що цей храм відсьогодні почне дихати Духом Святим і зможе прийняти всякого, хто до нього приходить, і вірю, що Благодать Господня Вашими молитвами завжди буде з нами. Бо Ви відтепер – наш хрещений батько.
Діти православної приватної школи Святителя Миколая, що діє при храмовому комплексі, виконали для Його Блаженства гімн свого навчального закладу, а потім підійшли до нього під благословення.
«Ми Вас любимо, і Ви нас любіть, як наш батько»
Блаженніший Митрополит Онуфрій подякував також усім мирянам, які зібралися на освячення Богоявленського храму:
– У нас – церковне свято, а в міру інші правила, свої закони, робочий день. Але ви знайшли можливості прийти в храм і помолитися Богу. Помолитися за себе, своїх близьких, помолитися за нашу українську землю, за народ і владу, помолитися за весь світ. Тому що християнство існує не тільки в одному якомусь окремому просторі, християнство є універсальною релігією – вона охоплює весь всесвіт. І ми молимося один за одного і в єдності один з одним, незважаючи хто де живе – в Україні, Америці чи Австралії. Але молитва є тими узами, якими ми зв'язуємося один з одним і з Христом – нашим Богом і Спасителем. Нехай Мати Божа, яка «у Різдві дівство зберегла», збереже і нас від гріха, неправди в цьому земному житті. І яка «в Успінні ж світу не залишила», не залишить нас ні в цьому світі, ні в майбутньому.
Привітав о. Миколая, парафіян храму, педагогів та учнів також і митрополит Вінницький і Барський Симеон, і від імені всіх присутніх подякував Предстоятелю за візит та спільну молитву, яку він очолив, а також за освячення Престолу та навчального комплексу:
– Хай Господь благословить Ваші шляхи, входи і виходи у кожен храм. Хай освячуються храми по всій Україні, і хай Господь молитвами Пресвятої Діви Марії благословить Вас, щоб у доброму здоров'ї, щасті, радості, любові і добрі проживати, горя не знати, нас відвідувати і благословляти. Ми Вас любимо, і Ви нас любіть, як наш батько
«Не завжди буває таке щастя для мирянина»
І святкова трапеза після богослужіння у дворі Богоявленського храму була радісною і теж світлою – до пари лагідному сонячному дню. Люди не стільки ділилися враженнями від служби, скільки ще продовжували разом переживати подію, що сталася. На запитання: «Чому ви прийшли сьогодні в цей храм», багато людей відповідали захоплено, зі сльозами на очах, та обіймали щиро.
Людмила:
– У таке свято я не могла не прийти. Звичайно, хотілося побачити нашого Предстоятеля, Митрополита Онуфрія, бути присутньою на службі та набратися благодаті. І я щаслива, що тут побувала – почуття великої радості. Блаженніший мене по голові погладив – я його на вулиці чекала.
Євдокія:
– Це великий привід і велике свято. Була тут багато років тому з хресним ходом, коли закладався фундамент цього храму. І я вважаю, що справжній обов'язок будь-якої парафіянки прийти і помолитися в такий день. Тим паче приїхав Блаженніший. Не завжди буває таке щастя для мирянина – побачити Блаженнішого, послухати його проповідь, разом помолитися. Спаси Господи!
Коли відбувся Собор, на якому обрали Предстоятелем нашої Церкви Митрополита Онуфрія, я була у величезній радості. Тому що це істинно віруюча людина, і коли він говорить, від нього така любов йде – я це відчуваю. Я у віці людина, дуже пізно воцерковилась, у 46 років, і дрібнесенькими кроками йду та йду до Бога. Слава Тобі, Господи! І мені мій син каже, він послушник в Почаївській лаврі: «У світі теж можна спастись!»
Андрій та Ганна:
– Сьогодні дуже важливий день для Вінниці – освячувався престол в одному з основних храмів нашого міста. Приїхав сам Предстоятель наш український! Ну як не підтримати таке?!
– Ми до нашого Митрополита Онуфрія ставимося з великою шаною і благоговінням. В ньому відчувається сила духу і сила віри – щось таке, що не описати словами. Просто дивишся на нього і слухаєш – і вже так добре!
Людмила:
– Золота людина! Ми врятовані будемо його молитвами. Господь Бог таки нас спас. Ми гинули, але Господь нас спас завдяки нашому владиці.
Ольга:
– Тому що приїхав Митрополит Онуфрій! Це велика сила та міць!
Юлія:
– Ми обов'язково мали прийти – він наш архіпастир, Блаженніший Митрополит Онуфрій. Як ми могли не прийти, живучи у Вінниці, коли він сюди приїхав з Києва?! Ми обов'язково мусили послухати його настанови, щоб знати, як у нашому складному світі боротися, вистояти, як нам спасти свої душі.
Ольга:
– Кажуть, що Блаженніший – як святий за життя. Від його молитви велика сила. Мені розповідали, що дитина була біснуватою, а Митрополит Онуфрій просто підійшов, поклав руку на неї, помолився – і її відпустило. А ще я знаю, що у Чернівцях 2 липня цього року в храмі, коли кадив Митрополит Онуфрій, перед іконою з'явилася Божа Матір на колінах, і було сяйво. Неймовірно, кажуть, було. І коли підходиш до нашого Предстоятеля – така радість! На душі стає легше, не хочеться від нього відходити – така добра людина, благодатна.
Зінаїда:
– Я прихожанка цього храму і не могла не прийти на його освячення. Ще за місяць, як о. Миколай нам сказав, що храм буде освячувати Митрополит Онуфрій, вирахувала, що в цей день не буду працювати. І ще було цікаво побачити нашого Блаженнішого – я його ніколи раніше не бачила, лише по телевізору. І перше враження – він такий лагідний, дуже добрий чоловік. Все прощає, всіх любить...
Маргарита:
– Прийшла сюди для спасіння душі та отримання благодаті Духа Святого. Ця літургія Предстоятеля дорівнює сорока літургіям нашим. І я молилася за мир в Україні та в усьому світі. Наш Блаженніший – це свята людина! Це для мене така величина! Я в ньому бачу спасителя України та всього світу!
Читайте матеріали СПЖ тепер і в Telegram.
Фото: прес-служба Вінницької єпархії та Антон Кавалер
Читайте також
Про стиглість душі Божої Матері
Свято Успіння Богородиці дуже земне. Воно сповнене запахом зрілих плодів, теплом уже майже осіннього сонця і, звичайно ж, благодаттю любові Цариці Небесної. Це Її День народження.
Темрява Преображення
Чи бачили ви коли-небудь мозаїку Преображення Господнього, зображену в апсиді монастиря на Синаї? Ні? Подивіться. Окрім мистецької цінності, там багато цікавого.